Giddens
Povaha soc. myšlení
•	soc. imaginace (Mills)
•	čerpáme z historie a antropologie (viz též Bauman) + imaginativní přístup – budoucí možnosti
•	rozlišování mezi zamýšlenými a nezamýšlenými důsledky jednání
•	zkoumá rovnováhu sociální reprodukce (udržování tradic a stávajícího stavu) a sociální trasnformace (změna) – tra-ce nastává jako zamýšlený i nezmýšlený důsledek

Počátky sociologie
Osvícenství – věda nahradila náboženství
August Comte – slovo sociologie, viděl to jako sociální fyziku, tj. obodbu přírodních věd
Emile Durkheim – zkoumal sociální fakta, stejnou metodou jako přír. vědy. Anómie (neukotvenost, bezradnost) – důsledek rychlých změn ve společnosti. Studie o sebevraždě – ukázal, že má i společenské příčiny (mj. anómii).
Karel Marx – vyházel z materialismu, za hybnou sílu vývoje považoval ekonomiku a třídní boj. Chtěl odstranit třídy a nerovnost celospolečenským vlastnictvím výrobních prostředků.
Max Weber – kritik materialismu, vliv náboženství a kultury na vývoj, nejen ekonomiky. Za motor změny označil vědu + byrokracii, které stojí v pozadí kapitalismu, tj. jde o racionalizaci života.
Michel Foucault – pozdější, témata byrokracie, sex a láska, moc
Juergen Habermas – největší žijící autor, ekonomický vývoj má jako vliv přednost před ostatním, vrací se originálně k anómii (Durkheim)

Je sociologie věda?
Pozitivismus – používání přírodovědeckých metod a závěrů. Později zpochybněno, je třeba něco víc – jednání lidí obsahuje také smysl – odlišnost od přírody.
Objektivita – nelze sociologa oddělit od zkoumaného světa, objektivita se dosahuje veřejnou diskusí mezi sociology

K čemu je sociologie?
•	poznání kulturních rozdílů
•	hodnocení úspěšnosti praktických postupů
•	sebepoznání
Soc. problémy a teorie
Teoretické přístupy
•	funkcionalismus – sledování funkce nějakého jevu (náboženství, rituálu apod.) tak, že studujeme souvislost tohoto jevu s udržením celé komunity. Analogie s lidským tělem – vše souvisí s celkem. Comte, Durkeim začali, pokračovatelé Parsons, Merton. Merton – funkce manifestní a latentní – manifestní je známá a pozorovaná fce, latentní je skrytá a je nezamýšleným důsledkem aktérů. Merton studoval i dysfuknce – vedou k rozpadu sociální soudržnosti. 
•	strukturalismus – de Saussure – souvislost s lingvistikou, gramatika a význam slov. Význam slov je odvozen z jazyka a z rozdílů mezi slovy, nikoli z označovaných předmětů. Sémiotika – rozšíření tohoto přístupu i na jiné signály než jen jazyk. Omezená použitelnost strukturalismu pro ekonomiku či politiku, zajímá se o kulturní aspekty.
•	symbolický interakcionalismus – založil Mead. Slova se mění v symboly, lidé žijí v symbolickém světě, vyměňují si symboly během svých interakcí. S.I. se soustředí hlavně na běžné interakce lidí – Goffman. Kritika – nevyrovnává se se složitějšími strukturami a procesy.
•	marxismus – viz Marx, více přístupů, kombinace s ostatními teoriemi. Vždy však odlišné od nich – jde zároveň o politický program.

Teoretická dilemata
•	lidská činnost – sociální struktura: ovlivňují svět jedinci aktivně (symb. interakcionismus) nebo jsou „obětí poměrů“ (ostatní přístupy)
•	konsensus – konflikt: funkcionalisté (Parsons) vidí konsensus jako stěžejní vlastnost společnosti, Weber a Marx vidí konflikty.
•	jak pojmout rozdíly mezi pohlavími – mezi klasiky toto téma nemá oporu
•	vznik moderní společnosti: vliv ekonomických – kulturních, politických, myšlenkových faktorů (marxisté / nemarxisté)
Kultura, socializace, jedinec
Kultura – skládá se z hodnot, norem a hmotných statků
Společnost – skládá se z jedinců, kultura není bez ní ani společnost bez kultury.
Lidský druh vznikl evolucí (Darwin), tedy náhodnými mutacemi a přirozeným výběrem. 
Sociobiologie – vysvětluje lidské chování biologickým základem. Její závěry jsou spíše spekulativní, souvislost mezi zvířecím a lidským chováním není prokázána. U lidí chybí instinkty.
Rozmanitost lidských kultur – každá má své vzorce chování (kulturní identitu). Při zkoumání je třeba se vyhnout etnocentrismu – posuzování jiné kultury očima naší kultury
Socializace – proces vývoje osoby od novorozence až po dospělého, který si plně uvědomuje své místo ve své kultuře. Udržuje spojení mezi generacemi, je prostředkem sociální reprodukce.

Teorie vývoje dítěte:
•	Sigmund Freud – tvůrce psychoanalýzy. Naše chování je ovládáno nevědomím, které se vytvářelo od ranného dětství. Dítě má potřeby, které chce uspokojit, ale to většinou nejde. Učí se tedy potřeby potlačovat. Má i erotické potřeby (mazlení, kontakt) – je eroticky vázáno na rodiče. Syn vázán na matku, je v konfliktu s otcem (oidipovská fáze vývoje). Dítě potlačuje touhu po rodičích (musí, aby nedošlo k sexuální interakci) a osamostatňuje se. Teorie zaměřená více na mužskou psychiku, stále populární.
•	Herbert Mead – tvůrce symbolického interakcionismu. Dítě napodobuje hrou co vidí okolo sebe. K sebeuvědomění dochází tím, že dítě se dokáže vidět očima druhých (rozdíl mezi anglickým „I“ a „me“) kolem 5. roku života. Organizované hry (10.rok) dávají dítěti poznat mravní normy a hodnoty. Dítě pozná generalizovaného druhého.
•	Jeane Piaget – popsal stadia kognitivního vývoje dítěte: senzomotorické 0-2 r. (chápání vlastností okolí), preoperační 2-7 r. (ovládání slov jako symbolů, egoncentrismus, neovládají systematické myšlení, vidí svět jen ze své perspektivy), stadium konkrétních operací 7-11 r. (logika, kauzalita), stadium formálních operací (abstraktní, hypotetické otázky).

Životní fáze v sociálním kontextu:
•	dětství – bylo v tradiční společnosti méně chápáno a respektováno než dnes
•	dospívání – dříve nebylo tak společensky náhlé – vliv formálního vzdělávání a dalších faktorů
•	mladý dospělý – dříve nebylo, dnes cestující, hledají své místo ve světě, sbírají zážitky
•	střední věk – menší úmrtnost než dřív, větší mobilita, nutnost uvažovat dopředu, větší svoboda i odpovědnost
•	stáří – ztráta autority oproti minulosti, lze najít nový počátek v tzv. „třetím věku“

Postoj ke smrti – strach ze smrti, méně viditelná než dřív, jsou popsány fáze přijetí smrti (odmítání, hněv, vyjednávání, deprese, přijetí). Vztah ke smrti plyne z nevědomí.

Resocializace – změna hodnot jedince, zavržení starých vzorců chování a přijetí nových. Studuje se dobře v mezních situacích (léčebny, koncentráky). Podobně ale probíhá i v jiném prostředí.
Sociální interakce, soc. normy a deviace
Každodennost se skládá ze sociálních interakcí. Ty studujeme, protože
•	se dovídáme o sobě a o životě
•	zjišťujeme tím něco o větších systémech, jejichž jsou interakce součástí

Typy interakcí:
Neverbální komunikace - tvář, gesto, pocit, souvislost s kulturou (uzus chování)
Společenská pravidla, hovor:
•	sdílené znalosti
•	formy hovoru, konverzační analýza – Goffman, Garfinkel
•	reakční zvolání – citoslovce v reakci na nenadálou událost
•	lapsy a přeřeknutí – Freud tvrdí, že nejsou náhodná, ale vyjadřují skryté pocity
Interakce těla, tváře a řeči – shrnutí 
•	setkání – nezaostřená interakce (více lidí, uvědomují si svuo přítomnost, ale nemluví spolu), zaostřená (přímo sledují knverzaci), zdvořilá nevšímavost (náhodné setkání, uhnutí očima)
•	orientační body – jakési závorky v každodenním životě ohraničující jednotlivé interakce
•	vyvolávání dojmů – sociální role (definovaná očekávání daná statusem osoby), dramaturgický model Goffmanův pojímá život jako divadelní hru
•	jeviště a zákulisí – formální výkony pro publikum versus daní průchodu pocitům a skrytým reakcím
•	osobní prostor – osobní zóna kolem osoby se liší dle kulturního kontextu a dle blízkosti druhé osoby (intimní vzdálenost, osobní a veřejná)

Interakce v čase a prostoru 
•	časoprostorová konvergence (zmenšování vzdáleností mezi lidmi vlivem techniky)
•	regionalizace – zkoumání vlivu místa na interakci (kde je v domě jeviště a zákulisí apod.)
•	časoprostorové mapování – zobrazení činnosti jedince na jeho dráze kudy se pohybuje se zaznamenáním času (Haegerstand)
•	časoprostorová omezení – omezení výkonnosti (jedinec musí jíst, dopravit se někam atd.), omezení koordinace (možnosti sektání), omezení mocenská (výše nájemného v určitých čtvrtích apod.)
•	kolonizace času – přesun aktivity městských lidí do večera a noci (Melbin)

Mikrosociologie – studium interakcí a každodenního chování
Makrosociologie – studium systémů, organizací, atd.

Konformita a deviace
Existují společenská pravidla a odchylky od nich – deviace.
Deviantní subkultury – společenství založená na deviantním chování svých členů (bezdomovci, sekty apod.)
Konformita je udržována pomocí formálních i neformálních norem doprovázených sankcemi. Speciálním případem norem (definovaných vládami) jsou zákony. Přestoupením zákona vznikají zločiny, dnes trestané vězením, dříve spíše tělesné tresty. Vězení se vyvinula z chudobinců a blázinců.
Jak vysvětlit deviace
•	biologické vysvětlení – sklon ke zločinu určitých typů lidí (Lombroso, Sheldon). Nejasné výsledky.
•	psychologické vysvětlení – Freud, oidipovská fáze u dětí (sebeomezování) vytváří morální pravidla, někteří jedinci díky svému vztahu k rodičům si je nevytvoří – vznikají psychopatické osobnosti. Vysvětluje jen část zločinů, ne všichni kriminálníci mají podobný psychologický profil
•	sociologické teorie
o	diferenciální asociace – identifikace jedince se závadnou skupinou, Sutherland
o	anomie jako příčina – Merton, rozdíl mezi sociální realitou a normami
o	teorie nálepkování – pravidla určují mocní, nálepkují jedince a ten se chápe jako deviant - sekundární deviace. Nic není samo o sobě deviací, až teprve to dostane nálepku.
o	racionální volba a situační výklad – kriminalita funguje stejně jako jiné rozhodování.
Sociální pohlaví, příbuzenství, rodina
Gender – psychologické a společenské rozdíly mezi pohlavími.
Čím jsou podmíněny rozdíly v chování?
•	biologie zvířat – nepotvrzuje vyšší agresivitu samců
•	biologie lidí – jedinci se ženskými znaky, ale mužskými hormony a naopak, dvojčata jeden chlapec jeden děvče – přijetí rolí. Výsledek – chování není výsledkem biol. faktorů
Genderová socializace – přístup dospělých, hračky, knížky a televize, škola a vrstevníci. Soc. reprodukce mužské a ženské role.
Teorie identity a sexuality:
•	Freud – strach chlapců z otce a odmítnutí přitažlivosti matky vede k přijetí mužské role. Závist penisu u dívek, podřízenost.
•	Nancy Chodorow – chlapci se radikálněji odkloní od matky, ztratí vztahy jako základ života, posílí úspěch a manipulátorství, Dívky zůstanou déle ve vazbě k matce a jsou citlivější a orientované na vztahy
•	Carol Gilliganová – ženy se více hodnotí podle schopnosti být užitečné jiným
Sexualita
•	biologické faktory – větší mužská promiskuita
•	různé formy sexuálního chování – jsou rozdílné v různých společnostech a proto soc. podmíněné
•	západní kultura – předsudky křesťanství, dvojí metr pro muže a ženy
•	homosexualita – na Západě dříve zakázaána, dnes rovnoprávná. Jiné kultury – tolerance. Formy západní homosexuality – nezávazná, situační (vězení), personalizovaná (skrývaná), jako způsob života.
•	prostituce
Rodina – skupina osob příbuzných, dospělí členové odpovědní za výchovu dětí. Manželství – sociálně akceptovaný sexuální svazek mezi dvěma dospělými
Nukleární rodina – rodiče a děti
Vývoj
•	Evropa – převádaly vždy nukleární rodiny, Východ – rozšířené rodiny
•	nejdřív podřízenost volby partnera a způsobu života zájmům rodičů a obce, později citový individualismus
Současná podoba západní rodiny- sériová monogamie, citový individualismus, patrilinearita (jméno po otci), neolokalismus (žijí jinde)
Alternativy manželství a rodiny
•	komuny – kolektivní život a výchova dětí, příklad kibucy
•	kohabitace – nesezdaný pár
•	homosexuální rodiče
Stratifikace, soc. třídy a skupiny
Sociální stratifikace – strukturovaná nerovnost mezi lidmi, existuje v každé společnosti. Hlavní typy stratifikace:
•	otroctví a otrokářství 
•	kasty – původem z Indie, 4 kategorie + nedotknutelní. Někdy se používá přeneseně pro zcela segregované skupiny
•	stavy – původem feudální Evropa: urození, kněží a třetí stav (nevolnící, řemeslníci, obchodníci). Základem je urozenost
•	třídy –  založeno na ekonomických rozdílech, menší propast mezi třídami než u ostatních typů, založeno na neosobních vztazích jedinců (narozdíl od ostatních systémů). Na Západě vyšší třída (zaměstnavatelé, bankéři, topmanažeři), střední třída (úředníci, odborníci), dělnická třída (manuálně pracující), zemědělci.
Teorie stratifikace:
•	Marx – třídy jsou definovány svým vztahem k výrobním prostředkům
•	Weber – rozšířil Marxovo pojetí o Status – společenská prestiž určité soc. skupiny, Strana – třídně nezávislé spojenectví lidí se společným zájmem, původem apod. (náboženství, nacionalismus). 
•	Erik O. Wright – rozšířil Marxův pohled na třídy (složitěji popsal moderní dělení tříd)
•	Frank Parkin – hlavně Weberův přístup, trochu Marxe. Sociální uzavírání – způsoby jisté skupiny jak udržet kontrolu nad určitými prostředky. Patří sem jak majetek, tak jiné faktory, které Weber definoval v souvislosti se statusem (náboženství, jazyk ...). Princip exkluze (vyhazování jiných) a uzurpace (snaha získat prostředky jiné skupiny).

Sociální mobilita – pohyb jedinců mezi stratifikovanými skupinami.
•	vertikální – pohyb do a z vyšší a nižší skupiny
•	horizontální – regionální, město / venkov apod.

Chudoba a nerovnost
•	absolutní chudoba – daná životním minimem
•	relativní chudoba – definována v závislosti na standardu nějaké společnosti
•	důvody přetrvávání chudoby – k odstranění chudoby vede systematická sociální politika, ponechání distribuce hodnot na trhu vede k nerovnosti
•	závislost na sociální podpoře – kontroverzní, zda existuje, vznikají programy na její omezování
•	bezdomovci – různé skupiny

Nerovnost jako podmínka růstu? Není jasný závěr, Albert definuje americký (individualistický) a rýnský (více kolektivní) model ekonomiky a společnosti. Který je lepší a konkurenceschopnější?

Etnicita a rasa.
Etnicita – souhrn kultury a názorů určité skupiny lidí, existují charakteristiky těchto skupin (jazyk, dějiny, původ, náboženství, oblékání).
Menšina (v soc. smyslu) – skupina osob znevýhodněná oproti ostatním, pociťující vzájemnou solidaritu
Rasa – pojem, který se ukázal jako nesmyslný, neexistuje fungující dělení lidí do ras, existuje pouze řada fyzických odlišností. Rasové odlišnosti – etnicky významné fyzické odlišnosti určitých skupin. Rasismus – předsudek považující některé lidi za méněcenné díky soc. významným fyzickým odlišnostem. Vede k diskriminaci.

Proč vznikají předsudky?
•	psychologické výklady
o	stereotypní představy – nové poznatky formujeme dle vžitých vzorců uvažování, přenos a projekce
o	autoritářská osobnost – trpí zvýšeně stereotypními představami. Jde o jedince vychované bez lásky s důrazem na kázeň, nacházejí řešení zvých úzkostí v rigidním (stereotypním) pohledu na svět
o	vnímání etnických rozdílů v dětství – děti se setkávají s vyobrazeními etnických faktorů a jejich vnímáním (černá barva=zlo např.)
•	sociologický výklad – etnocentrismus (posuzování jiných kultur očima vlastní), skupinové uzavírání (prostředky oddělení skupin, segregace různého typu), alokace prostředků (nadvláda skupiny nad nějakými zdroji)

Historie etnických antagonismů
•	přesuny obyvatel vytvořily etnické složení různých částí světa – přesuny Evropa-obě Ameriky, Evropa-Afrika a Asie (hlavně JAR), Afrika-Amerika. 
•	vzestup rasismu
o	evropský kulturní protiklad černá-bílá
o	pojem rasa se etabloval „vědecky“ (Gobineau, převzal Hitler)
o	vykořisťovatelský vztah Evropanů k jiným národům
•	příklady interetnických vztahů
o	Brazílie – černoši (otroci)
o	JAR – kolonizátoři, Holanďané a Angličané, apartheid
o	USA – černí a bílí. Zrušení otroctví (obč. válka), hnutí za občanská práva (M.L.King). Problémy trvají (drogy, gangy, nerovnost). Latinoameričané a asijci.
o	Británie – Irové, Židé, Číňané, po válce Afričané a Asijci (součást britského impéria). Značné úsilí k integraci menšin, multikulturní Británie.
o	Evropa – kolonie, ilegální migranti, ekonomická migrace, různé přístupy zemí k regulaci
Modely vývoje (vycházejí ze situace v USA)
•	asimilace – přizpůsobení obyvatel většině
•	tavicí kotel – soužití etnik produkuje nové vzorce, vzájemné ovlivnění 
•	kulturní pluralismus – rovnoprávné soužití etnik
Vzestup moderní organizace a ekonomie
Dříve se život odehrával více izolovaně, v domě. Dnes – větší vliv organizací (nemocnice, školy, úřady, ekonomika...).
Teorie organizací
•	Weber – organizace jsou hierarchické struktury, moc na nejvyšších příčkách, souvislost i rozpor organizací a demokracie. Podstatou je byrokracie (vláda úřednických struktur, nutná pro ovládnutí složité společnosti). Ideální typ byrokracie (pro studium fenoménu byrokracie) – hierarchie pravomocí, psaná pravidla jednání, plat a snaha o kariéru úředníků, oddělení úkolů úředníků od soukromého života, úředníci nevlastní prostředky organizace. Přiblížení se idealitě je dle Webera dobré pro efektivitu dosažení cílů organizace.
•	rozšíření Weberova pojetí Blau – sledoval formální vztahy v organizacích, existují i neformální (známosti, nepsané postupy atd.) Obtížné hodnotit jejich vliv na efektivitu.
•	Foucaultova teorie – přímá souvislost mezi fyzickými parametry (budovy, kanceláře) a sociální strukturou organizace. Dozor – viditelnost podřízeného, přímé sledování a vedení záznamů. Problematika vězení.
•	Byrokracie a demokracie – organizovanost života vede k životu pod dozorem. Vláda byrokracie nad životem vede k vládě oligarchie – koncentrace moci v rukou malé skupiny lidí. Kontrola není všemocná – v určitém stupni lidi demotivuje, proto se od ní upouští (ve firmách i ve společnosti-socialismus).
Práce – vnímána jako dřina, ale má i své pozitivní efekty: peníze, uplatnění schopností, změna, strukturovaný čas, sociální kontakty, osobní identita a sebeúcta.
Práce je formální (placená) i neformální (neplacená, šedá ekonomika, směna, svépomoc, dobrovolnictví). Zaměstnání je práce za plat. Práce je základem ekonomiky – soustavy institucí zajišťujících výrobu a směnu zboží a služeb.
Moderní ekonomika je průmyslová – založena na vysokém stupni dělby práce, ale také ekonomické závislosti
Základním efekt dělby práce – produktivitu – popsal Adam Smith (The Wealth of Nations), rozvinul F.W.Taylor – vědecké řízení podniku (taylorismus). Ford zavedl pásovou výrobu a masovou spotřebu výrobků – automobilů (fordismus).
Odbory – konflikty dělník-zaměstnavatel odedávna, postupná institucionalizace odborů a stávky jako prostředku vyjednávání. Postupné oslabení odborů na Západě v současné době – díky některým jejich negativním vlivům, nezaměstnanosti a díky tomu, že odborům se daří hlavně v továrnách.
Stát, vládnutí, politická moc
Moc – schopnost jedinců či skupin prosadit své zájmy přes odpor jiných.
Legitimita moci = autorita moci – srozumněnost podřízených lidí s touto autoritou
Stát – postupně se vyvíjel z nestátních společností tradiční stát (král, vládce atd.), dále moderní stát (národní princip)
Stát je založen na území, nějaké formě právního a politického systému definujícího možnost použití síly.
Atributy moderního státu – národní princip, suverenita, občanství, nacionalismus.
Práva občanů v moderním státě
•	občanská práva – svoboda pohybu, vyjadřování, názorů atd.
•	politická práva – právo volit a být volen
•	sociální práva – právo na minimální životní standard (sociální stát)
Demokracie jakožto politický systém
•	přímá – společné rozhodování všech (původ Řecko)
•	monarchie, liberální demokracie – běžná demokracie dnes ve světě
•	demokracie se šíří, ale má nedostatky – globalizace a naopak odstup od lokálních problémů
•	strany – skupiny soupeřící o moc danou výsledkem voleb
•	volební systémy – poměrný a většinový
•	teorie přetížení státu – stát zajišťuje příliš mnoho úkolů, je třeba jej zeštíhlit (nová pravice)
•	teorie krize legitimity (Habermas) – problém vidí podobně, ale řešení nevidí v omezení státu
Vzdělání, populární kultura a média
Populární kultura vytváří virtuální světy a přináší zábavu, většinová společnost sestává z jejích konzumentů. Masová média působí na lidi, ovlivňují chování a veřejné mínění.
Výzkum televizního zpravodajství – Glasgowská skupina – tvůrci zpravodajství podávali tendenční zprávy. Kritika této skupiny ze zaujatosti. 
Televizní žánry – různé typy pořadů, zachovávají různé zvyklosti a divák ví, co od nich čekat. Zvláštním žánrem je soap opera (seriály), všeobecně oblíbeným.
Teorie masových médií 
•	Innis a McLuhan – sdělovací prostředek je sám sdělením (vliv formy sdělení na člověka a jeho život), média vytvářejí globální vesnici.
•	Habermas – kulturní průmysl a jeho vliv na menší nezávislost jednotlivce, analýza vlivu médií na rozklad veřejné sféry (prostoru pro společenskou diskusi)
•	Jeane Baudrillard – hyperrealita, TV tvoří novou realitu
•	John Thompson – navazuje na Habermase, kritizuje ho jako příliš negativního.  Rozlišuje různé druhy interakcí - tváří v tvář, zprostředkovanou (pomocí sdělovací techniky), kvazi-interakci (pomocí médií, nejde o kontakt dvou lidí). Podle Thompsona se všechny typy interakcí prolínají.
Součástí působení médií je ideologie – soustava idejí. Lze chápat neutrálně (soubor idejí) nebo kriticky (zavádějící soubor idejí sloužící zájmům někoho). Média často působí ideologicky.

Vzdělávání a školství – seznamuje nás se světem a našem místě v něm, zejména o místě ve státě a společnosti.
Vývoj – napřed pouze duchovenstvo, knihtisk vedl ke gramotnosti, postupně se prosazuje školní vzdělávání (poptávka industriální společnosti po speciálních znalostech, nutnost zvládnout schopnost učit se).
Teorie vzdělávání:
•	Bernstein, jazykové kódy – dětem z nižších vrstev nikdo nevysvětluje, proč je k něčemu nutí, získají „omezené kódy“. Středostavovským dětem ano a ty získají rozvinuté kódy. Mají pak lepší pozici ve formálním vzdělávání.
•	Bowles a Gintis – moderní vzdělávání je odpovědí na potřeby kapitalismu, produkuje nerovnost a omezuje možnost jedinců na sebevyjádření
•	Ivan Illich – kritika ztráty samostatnosti člověk v moderní společnosti vůbec, kritika školství. Forma školství produkuje uvědomění si lidí, že mají znát své místo a klidně sedět, přijímat jim překládané atd. (skryté poselství školy). Illich navrhuje zrušit povinné školství a nahradit je svobodnějším systémem vzdělávání – zatím nereálné, ale s úbytkem nutnosti placené práce či nástupem moderních komunikačních technologií kdoví.
•	Kulturní reprodukce (Bourdieu) – školy předávají hodnoty, postoje, zvyky, kulturu z generace na generaci, napomáhají přenášení sociálních a ekonomických rozdílů. 
•	Willisova analýza kulturní reprodukce – dělníci často volí své místo ne kvůli omezené inteligenci, ale kvůli odstupu ke světu kariéry a ji představujících autorit
Typy společnosti, náboženství, modernita
Existují kulturní univerzálie – společné znaky všech společností (jazyk, rodina, manželství, náb. rituály, majetková práva, zákaz incestu, a další).
Centrálním pojmem kultury je jazyk (řeč a písmo), jednotlivé kultury však mají další znaky nesoucí kulturní významy – jejich analýzou se zabývá sémiotika.
Setkávání odlišných kultur se dělo v 17.-19. stol., přičemž bylo provázeno nesmyslnými představami kultur o sobě navzájem (Evropa-Indiáni, Evropa-Čína, Evropa-Eskymáci). Neexistoval ucelený pohled na celý svět.

Typy společností:
•	lovci a sběrači – většina časové existence lidstva v této formě, malé tlupy, dnes tisícina procenta. Několik charakt. rysů – malá míra nerovnosti jelikož kočují, rozdíly spíš dle věku a pohlaví – muži lovci, ženy sběračky, rada starších, participace dospělých všech můžů na rozhodování. Společnost prvotního blahobytu – měli dost zdrojů, tj. méně času museli „pracovat“, kooperace bez válek, malé nerovnosti
•	pastevci – kočují a pěstují zvířata, častější války mezi skupinami
•	zemědělci – nahrazují lovce, jistější zdroj potravy, méně válek než pastevci
•	tradiční státy – rozsáhlejší společenství, říše. Komplikovanější dělba práce, hlavně u mužů, mnoho nerovností, asristokracie / ostatní, rozmach válečnictví a zbrojařství, mnohem více válek. Mayové, Římané, středověké státy.
•	průmyslové společnosti
o	základem je použití neživotné energie pro strojní výrobu – industrializace
o	vznik v Anglii, průmyslová revoluce – vynálezy, přesun obyvatel z primární sféry, urbanizace, anonymita
o	složité politické systémy, rozsáhlý vliv vlád, národní státy (hranice, zákony)
o	rozvoj vojenské síly, ekonomický a vojenský tlak na ostatní společnosti
Jiné dělení:
•	první svět – industrializovaný Západ, USA, Austrálie, Japonsko
•	druhý svět – socialistický blok
•	třetí svět – ekonomicky zaostalé země, často dříve kolonie, agrární společnosti, vysoké zadlužení, zhoršování situace obyvatel v posledních letech. Některé země ekonomicky úspěšné – nově industrializované – Mexiko, Brazílie, Jižní Korea, Singapur, Tchaj-wan, Hongkong
Globalizace – provázanost všech společností, sociální změna dneška

Náboženství – těžko definovatelné. 
Společné rysy – posvátné symboly, rituály
Nespolečné rysy – monoteismus/polyteismus, mravní přikázání, snaha vysvětlit vznik světa, nadpřirozené faktory
Magie – snaha dosáhnout něčeho kouzlením, liší se od náboženství neexistencí kolektivních rituálů
Formy náboženství
•	tradiční – totemismus (rostlina či zvíře jako symbol=totem), animismus (duchové ve světě), šamani
•	monoteistická
o	judaismus – proroci, mravní pravidla, diaspora
o	křeťanství – dnes nejrozšířenější, vliv na západní kulturu
o	islám – 7.stol., 5 povinností (pilířů islámu) – víra, modlitba, ramadán=půst, almužna, pouť do Mekky
•	dálný východ
o	hinduismus – nejstarší z dnes významných, reinkarnace, spíš soustava lokálních náboženství, kasty, neobrací ostatní na svou víru
o	buddhismus, konfucianismus, taoismus – etická náboženství, harmonie vesmíru. Buddhismus – nirvána, zřeknutí se touhy. Konfucianismus – vnitřní harmonie, uctívání předků. Taoismus – podobné, meditace a nenásilí
Teorie náboženství
•	Marx (vycházel z Feuerbacha) – náboženství je odcizení (lidským myšlenkám připisuje nadpřirozený původ) a dalešné vědomí. Náboženství je ideologie (doslova opium lidstva).
•	Durkheim – Elementární formy náboženského života, posvátné a profánní symboly a předměty. Symboly symbolizují samotnou komunitu, rituály slouží k udržení soudržnosti. Občanské náboženství – vlajky, volby.
•	Weber – snaha o komplexní zhodnocení vlivu náboženství na společnost. Protestantství – ekonimický rozvoj, naopak hinduismus ekonomiku nestimuloval. Křesťanství jakožto nauka o spáse má „revoluční charakter“ – snaha o odstranění hříchu vede k mocenským změnám
Typy náboženských organizací
•	Weber a Troeltsch – církve (hierarchické, zavedené, součást institucionálního pořádku) a sekty (zapálení, odlišují se, protest, větší rovnost)
•	Becker – rozvinul tuto klasifikaci o denominaci (vychladlá sekta, změněná na instituci), kulty (podobné jako sekty, méně ohraničené, kratší trvání, charismatičtí vůdci)
Islámská revoluce
•	Írán, 80. léta 20.stol. – imám Chomejní, odpor proti sekularizaci (šáh), vývoz islámské revoluce, islamizace státu
•	vývoj – větve islámu charídžité (rovnost, fundamentalisté), šíité (revoluční větev), sunnité (tolerantnější)
•	možnost konliktu civilizací (Huntington)
Součsný stav - USA versus Evropa – v Evropě hlavní církev (klesající vliv), USA větší pluralita. USA religióznější obvyvatelé. USA rorzvoj nových hnutí (moonismus, scientismus), křesťanský fundamentalismus, mediální církve.
Celkově dochází k sekularizaci (změnšení vlivu náboženství) – pokles členství v náb. organizacích, jejich menší majetek a vliv a menší religiozita obyvatel
Moderní urbanizace a globalizace
Co ovlivňuje společenské změny?
•	fyzické prostředí – přírodní podmínky
•	způsob politické organizace
•	kulturní faktory – náboženství  jako konzervativní i ionovativní faktor, způsob komunikace (písmo, média), vůdčí jedinci
Změny v moderní době
•	ekonomické vlivy – průmyslový kapitalismus, změny v technologiích, globální ekonomika
•	politické vlivy – boj národních států, vliv politiky na celou populaci (dříve jen na elitu), války
•	kulturní vlivy – věda a sekularizace myšlení
Postindustriální společnost – znalosti a informace, přesun z průmyslu ke službám, změna etiky z pracovní na hledání nových přístupů
Budoucnost
•	postmoderní éra – všeobjímající pluralita, nezobecnitelná, žádný proud pokroku ani jednotná hostorie
•	konec historie – Fukuyama, pád komunismu, všechny alternativy k demokracii a kapitalismu vyčerpány (mnoho prvků společných s postmodernismem)
•	uvidíme :)
Urbanizace
Města v tradičních společnostech byla malá. 
Moderní společnost je urbanizována – obyvatelé žijí v konurbacích (megalopolis) – soustava měst, rozsáhlé zastavěné oblasti (severovýchod USA). Rychlá urbanizace na Západě proběhla v 19.stol., ve třetím světě v posledních 40 letech. Moderní velkoměsta vznikají často v důsledku migrace.
Urbanistické  teorie:
•	ekologie města – chicagská škola (Park, Burgess), srovnává „ekosystém“ města s přírodním – rovnováha různých „živočichů“, příchod nového druhu vede ke změnám, vytlačení jiných druhů (invaze a sukcese).
•	urbanismus jako způsob života – chicagská škola (Wirth). Život ve městě mění celkově způsob života, neosobní charakter vztahů, anonymita, odlišnost od života na vesnici. Má slabiny – město vytváří i vztahy a komunity.
•	Harvey – novější, vychází z marxismu. Restrukturalizace prostoru – vývoj měst závisí na ekonomických faktorech – firmy, stát, obchod. Stěhují se za výhodnějšími lokalitami.
•	Castells – urbanismus a sociální hnutí – město a architektura je výsledkem činnosti kapitálu a odráží kapitalismus (mrakodrapy jako symboly), ale také snahu nižščích soc.. skupin o zlepšení svého života

Revoluce a sociální hnutí
Revoluce je masové hnutí vedoucí ke změnám za účasti násilí či hrozby násilí.
Teorie revoluce
•	Marx – neustálé třídní rozpory, které se díky změně ekonomiky, politiky nebo výrobních prostředků umocní a vznikne revoluce. Feudalismus – kapitalismus – komunismus. Většinou nutné násilí.
•	James Davies – k revoluci vede zlepšení životních podmínek a zvýšení očekávání, tedy relativní nespokojenost nikoli absolutní chudoba. 
•	Charles Tilly – Od mobilizace k revoluci, charakteristiky kolektivní akce – organizace skupiny, její mobilizace (prostředky, podpora), společné zájmy s ostatními, příležitost. Sociální hn utí jsou prostředkem mobilizace, pokud jejich potřeby nejsou slyšeny. Popsal smíšenou suverenitu – oslabení centrální moci, vznikající vláda rebelů
Kolektivní akce – davové jednání (velká skupina lidí v přímé interakci) – nepokoje, demonstrace, panika
Sociální hnutí – snaha skupiny dosáhnout společného zájmu kolektivní akcí mimo oficiální instituce. Dělení:
•	transformační – celková změna poměrů
•	reformní – chce měnit jen něco
•	spasitelská – zaměření na jednotlivce a jeho celkový správný způsob života
•	nápravná – jednotlivec, náprava dílčích aspektů života (anonymní alkoholici)
Feministické hnutí – jedno ze sociálních hnutí.
•	franc. revoluce, USA 19.stol., boj za ženské volební právo v Evropě (sufražetky)
•	nový rozmach 60.léta
•	feminismus odpovídá Tillyho teorii